Платеро 3 километра от военнопленническия лагер
Има ли някой, който да не знае, че сме тук.
Трудно им е да разберат, сър.
Виждат американски войници и мислят, че войната е приключила.
Добре, добре.
Полковник.
Може ли да обсъдим ролята на хората ми в тази мисия?
Хората ти ще прикриват фланговете ни, капитане.
Сър, това е и наша война.
Бием се с японците от три години.
Разбирам гнева ти от това, което направиха японците на хората ви днес.
Ако бях на твое място, аз също щях да искам отмъщение.
Но тази мисия си има собствени цели.
Сър, мъжете ми са обучени бойци.
Случилото се в Балингарин не е новост за тях.
Мъжете ти ще са ни от голяма полза по фланговете.
Лейтенант, готов ли сте?
Искам да се оттегля.
Моите поздрави към селяните за гостоприемството им.
Ще предам, сър.
- Капитане. - Полковник.
Искаш ли да ти погледна краката, капитане?
Да.
Само Бог знае как си вървял с тези крака, Боб.
Късметлия си, че полковника не знае за това.
Докторе, можеш ли да го разбереш?
Виждаш ли?
Да.
Всеки път като си мисля, че съм го разбрал, той ме изненадва.
Но не винаги по лошия начин.
Той е причината да се присъединя към рейнджърите.
Понякога си задавам въпроси защо го e направил, но не мога да си отговоря.
Знаеш ли, ти не винаги му се подчиняваш.
Но подозирам, че за това те е избрал.
Не мога да се сетя за друга причина да не обърне внимание на фасона ти в джунглата.
Освен това, помисли ли че той там се чувства като на върха на света.
Това е конвоя, капитане, за който говореше капитан Пойота.
Мамка му.
Изглежда подсилват лагера.
Дюк.
Събуди се!
Твoй ред е да наглеждаш Ред.
Да.
Добре.
ДЕН 4 30-ти януари
Няма го.
Няма го!
Заспал си.
Понеже един не ми се подчини,
десет други ще платят цената.
Не, вината е моя.
Моля ви.
Аз съм виновен.
Миналата нощ презаредиха лагера.
Докараха гориво и нови войници.
Изглежда са намислили нещо.
Колко?
Между 150 и 200.
Капитане?
Зависи дали лейтенант Фокс ще завземе моста, сър.
Но докато японците правят странни неща в лагера,
ще се нуждаем от всеки за атаката.
Може би ще можем да удържим моста и с по-малко хора.
Ще можете ли да се справите, лейтенант?
Не мисля, сър.
Капитан Хода каза, че японците са подсилили моста миналата нощ.
Капитан Хода можеше да ми го каже и по-рано.
Да погледнем.
Мостът Кабу 800 метра от военнопленнияеския лагер
Преброй ги.
Моите уважения, сър,
каква е бройката?
Лейтенант Райли е прав, сър.
Има хиляди хора там.
Може ли да ти покажа нещо?
Ето го моста.
Полковник.
Започват да не се подчиняват, нали?
Няма да ви изоставят.
Въпросът не е дали ще ме изоставят.
Те са чудесен екип и заслужават слава.
Предполагам, че не много от тях се бият за слава, сър.
Не ти говоря за публичност, Боб.
Говоря за славата, която носиш в себе си до края на живота си,
знаейки, че си направил нещо, което си заслужава да се помни.
Нещо, което си променил.
Единственото признание, което искам, е от момчетата в лагера.
Дошъл си да промениш мнението ми?
Не, сър. Дойдох да ви кажа, че каквото и да решите,
ще е правилно.
Ние ще ви се доверим.
Капитан Хода се нагърби да удържи моста, ако се съгласите да го изслушате.
Тогава по-добре ме оставете за минутка сам, за да си изпуша лулата.
Капитан Пойота?
Ще чакаме докато стигнат дотук, тогава ще взривим моста.
Нямаме достатъчно експлозиви да го свалим.
Трябва само да го повредим достатъчно, за да ги спрем.
Тогава войниците ще дойдат.
Ако разположа мъжете си от другата страна на пътя, ще ги приклещим в кръстосан огън.
Те няма да използват моста, ще се опитат да ви обходят по фланга.
Японците не заобикалят. Не и филипински бойци.
Те не ни уважават като войници.
- Как са останалите? - Добре са.
Чакаме да чуем какво ще кажете, сър.
Вече не знам какво да им кажа.
Мога да кажа нещо от ваше име, сър.
Докато се почувствате по-добре.
Можеш ли да напишеш писмо?
Зависи какво писмо.
Не съм сигурен.
Започвах го хиляди пъти и се предавах.
Има... молив и хартия под завивката ми.
- На кого пишете? - На жена, на име Маргарет.
И вече не съм сигурен колко добре я познавам.
Живея във фантазиите си толкова дълго.
Страхувам се, че ще напиша някакво лудо любовно писмо, което ще засрами и двама ни.
Ред не мисли така.
Какво ти каза?
Че се чувства по същия начин като вас.
Че би напуснала съпруга си, ако вие искате.
Мислех си, че ако направя правилното нещо,
ще излезе нещо добро.
Смешно е. Прекарах последните три години,
мислейки за всички неща, които искам да и кажа.
И сега не знам как да започна.
Какво ще кажете за "Скъпа Маргарет"?
Хванахме хората, които търсихме.
Можеш да си вървиш.
Проследете я, ще ни заведе при останалите.
Всичко е наред. Вече си в безопасност.
- Те убиха Мина. - Знам.
Трябваше да внимавам повече.
- Не знам какво им казах. - Не си им казала нищо.
Мина и баща й бяха арестувани вчера на път за Кабанатаун.
Нямаш вина.
Тя пътуваше заради мен.
- Тя знаеше, че искам да помогна на Даниел. - Тя също го искаше.
Трябваше да я спра.
Но мислих само за него.
Няма значение какво си сгрешила, ти си направила много повече.
Хиляди хора ти дължат живота си.
Не. Направих го заради него.
- Останах заради него. - Скоро ще сте заедно.
Имам приятели, при които ще се скриеш докато дойдат американците.
Но ме чуй, Маргарет.
Трябва да повярваш в нещо повече от себе си.
Отче! Отче! Японците са тук.
Вземи Маргарет. Ще се оправя с тях.
Няма нужда да влизате в църквата, няма никой вътре.
Няма никой вътре.
В 17.00 часа комбинираните ни сили, ще започнат нападението.
Ще се разделим тук, на река Бангу.
Капитан Хода, вие ще продължите до моста Кабу, където ще сложите блокадата.
Капитан Джосон, вие ще направите същото на шосето,
в случай, че японските войски напреднат към града.
Цел: да изолирате район по време на атаката.
Когато японските подкрепления стигнат до вас, вие ще стигнете до нас.
Когато стане достатъчно тъмно, ще изведете военнопленниците от лагера.
Което означава, че ще трябва да започнем нашите подстъпи по светло, което ще е риск.
Ще пробием дървената линия. Хората на лейтенант Райли ще се насочат към източната страна на лагера.
Ние останалите ще се придвижим с пълзене към главната порта.
Елате, капитане.
Има междинно прикритие на 200 метра от лагера.
След това, преди да се разкрием, ще стигнем до изкоп на 30 метра от главната порта.
Това е лагера.
Главният път на лагера. Бараките с военнопленници.
Всички са пълни с врагове. Това е хангара за танкове, главната порта.
Това е изкопа, който ще се опитаме да стигнем.
Отново. Докато не стигнем там, ние сме напълно открити,
така че може да се наложи да направим диверсия в района на тази гора на североизток.
Сър, какво ще кажете за самолет?
Един от вашите самолети да прелети над тях?
Не и без да наруши радио мълчанието.
Не е лоша идея, Боб, може да си заслужава риска.
Докато ние правим подстъпа, хората на лейтенант Райли
ще се промъкнат през този изкоп.
Оставяйки хора на по 20 метра, за да нападнат и намалят противника.
Лейтенант Райли, веднага щом заемете позиция тук, на североизточния ъгъл,
първият ви изстрел ще даде начало на действията.
Междувременно останалите ще чакаме тук на позиция.
Веднага щом получим сигнал, вторият отряд на лейтенант Райли
ще завземе наблюдателницата и кулата с пазачите.
Първият отряд ще отвори главната порта.
Щом първи отряд е вътре, ние ще обходим от дясно
и ще предприемем прикриващ огън в района на вражеските офицери.
Ще се скрием при хангара за танкове.
Искам ефрейтор Олдридж и зареждачът му да пробягат 200 метра.
Искам поддържащ екип, в случай, че не успее.
- Ако пуснат танковете, всички ще загазим. - Да, сър.
Следващи инструкции. Лейтенант О'Грейди и втори отряд ще проправят пътя
от главаната порта, през наблюдателницата, към мястото с военнопленниците.
Първият отряд ще се разпръсне при южната ограда и ще открие прикриващ огън в тила на врага.
Цел: бъдете сигурни, че бараките с военнопленниците няма да поемат вражески огън от никъде.
След като това стане, вторият отряд на лейтенант О'Грейди ще освободи военнопленниците
и ще ги заведе при предната порта.
Там ще чакат доктор Фишер и лекари.
Целта ни е да се върнем до река Панпанго,
където ще чакат каруци да отведат затворниците.
Когато вземем всички затворници,
ще изстрелям сигнална ракета - сигналът, че атаката е свършила.
Въпроси?
- Да, сър. Кой ще излезе последен? - Аз.
- Ще ме прикривате от предната порта. - Да, сър.
Нещо друго?
Доведи хората си и ги приготви за тръгване.
Тръгваме след два часа.
Добре ли си, Топ?
Да, добре съм.
Какво ти е мнението за лейтенант Рейли?
Работи здраво върху задачата.
Какво е това?
- Защо? - Нищо, просто съм любопитен.
Двеста японци в лагера.
Хиляди на реката.
Десет хиляди наблизо.
Мисля, че ще ни трябва малко чудо.
Вземи я, имам други.
Какво да направя, да я целуна?
Сега е 17.15. Нагласяме.
Лейтенант Райли ще направи първият си изстрел в 19.30.
Капитан Ходо ще е на моста в 19.45.
Ние ще сме там до 20.00. Въпроси?
Войници, постарайте се да се върнете цели.
Късмет, господа.
Топ, отиди с лейтенант Рейли.
Късмет.
- Какво има, Дейли? - Прикриваме ги, сър.
Капитане, Принс видя, че може да използвате още мъже.
Стойте с мен докато стигнем до линията.
Къде са проклетите самолети, по дяволите?
Това е един от нашите, сър!
Върни ги на позиция.
Затегнете сигурността.
Пазачи, обратно на позиция!
Пътят към Кабанатуан
Ще се върна сутринта, сър.
В случай, че... ме няма вече.
Вие ще и го предадете лично, сър.
Сър!
Време е.
Сержант,
ако аз ще съм този, който ще започне това нещо,
искам да съм твърдо убеден, че всички са на позиция.
Ще проверя.
Хайде, Райли.
Какво, по дяволите, прави Райли, сър?
Лейтенантът иска да се убедя, че отрядът ви е на позиция.
Да, на позиция е. През последните десет минути.
Сър, полковникът е заредил нитроглицерин,
но се страхува, че мостът ще избухне преди атаката да започне.
Мамка му!
На позиция сме, сър.
Сър, ваш ред е.
Огън!
Японците ни обстрелват. Ще ни избият всичките!
Давайте! Давайте!
Алдридж! Давай!
Заредена е!
- Да вървим! - Давай! Движи се!
Райли!
Всичко е наред! Няма да ви нараним!
Ще ви измъкнем от тук!
Добре, тези,които могат да ходят, да тръгнат към главната порта,
а тези, които не могат, да изчакат, ще се върнем за тях!
- Огън от ляво! - Огън от ляво!
- Прикривай ме! - Прикривам те!
Прикриващ огън!
Всичко е наред! Американец съм.
Дошли сме да ви вземем.
Не се страхувайте.
Няма да ви нараним, ще ви помогнем.
Отивате си вкъщи, разбирате ли?
- Отивате си вкъщи. - Не мога да го оставя.
Няма да го оставиш. Аз ще го взема.
Войнико, отиди там и кажи на хората ми, че тук има хора, които трябва да се носят.
Можеш ли да го направиш? Добре, върви!
- Държа те. - Не, не.
Чакайте, чакайте. Още има войници.
Нося новини от капитан Хода.
Японците се опитват да ги заобиколят през реката.
Добре, нека погледна.
Помогнете им!
Задръжте огъня. Дайте ми сигнален пистолет.
Изчакайте, докато ги осветя.
Изтегляйте се! Изтегляйте се! Назад!
Да вървим! Хайде!
Минохвъргачката работи ли?
Повредена е, сър, но все още работи.
Прицели се в главната порта.
Доктор Фишер, стойте назад, още не са в безопастност!
Добре, ще съм от другата страна на пътя.
Нека ти помогна.
Изтегляйте се! Изтегляйте се!
Минохвргачка! Залегни!
Стреляй по онзи кучи син!
Не спирайте!
Лейтенанте, хайде.
- Отвори портата. Ще те прикривам, готов ли си? - Готов.
Огън! Залегнете всички!
Ставайте! Давайте!
Продължавайте до портата! Продължавайте до портата!
Продължавайте до портата, хайде!
Сержант!
- Добре ли сте? - Дейли, къде беше, по дяволите?
Някой да доведе лекар тук!
Войник, добре ли си?
Исусе! Джими.
Не можем да го пренесем, сър. Загубил е много кръв.
- Не можем да го пренесем, капитане. - Нямаме избор.
- Джими? - Давай.
Заведете го до срещата. Стойте до него през цялото време, ясно?
Дръж се, приятел.
Снайпер!
Спрете огъня! Спрете огъня!
- Задръжте огъня! - Изтегляйте се, хайде!
Изтегляйте се! Изтегляйте се!
- Дейли, Дейли! - Трябва да се изтегляме!
Хайде, Дейли. Хайде!
Изгубихме го.
Да вървим!
Минавайте.
Всичко ще е наред, майоре, Отивате си вкъщи.
Капитан Принс. Как се справихме?
Успешно, сър.
- Колко жертви? - Само една. Дейли.
Джими е при докторите.
Състоянието му е критично и ще го оперират.
Не мисля, че ще успее, сър.
Благодаря, капитане.
- Искаш ли още упойка, Джими? - Не.
Искам да съм в съзнание.
Още плазма.
Всички ли ги взехме?
Всички.
Добре.
Ти трябва да продължиш, Хенри.
ДЕН 5 31-ви януари
Талевера Американската фронтова линия
Извинете, виждали ли сте майор Гибсън?
Съжалявам.
Шест долара.
Казах ти, мога да го продам.
- Десет долара? - Не мога да го направя.
- Това е всичко, което имам. - И откога?
Каза, че имаш много.
Излъгах те.
Майка ми я остави.
Какво би казала майка ти за десет долара?
Знам твоята майка какво би казала за десет долара.
Извинете, виждали ли сте майор Гибсън?
Да, бях с него при реката.
Проверете при лекарите, госпожо, близо до каруците.
Благодаря.
- Маргарет. - Къде е?
Поиска да ти дам това.
"Скъпа Маргарет,
след три дълги години като очевидец на толкова много унищожение и страдание,
едно просто писмо изглежда толкова безмислено.
Често съм се чудел какъв би бил живота ми, ако с теб бяхме заедно.
Както и да е, мина време. Осъзнах, че това може никога да не стане.
Искам да знаеш едно нещо.
Ти означаваш всичко за мен.
И не само за мен. За всички нас тук.
Ти ми даде силата, за да дам на тези мъже надежда.
И може би един ден втори шанс.
Липсваш ми повече, отколкото можеш да си представиш.
Обичам те повече, отколкото някога би си помислила.
С цялата си любов, Даниел."
Капитан Принс!
Генерале, това е човекът, който планува атаката, капитан Принс.
Поздравления, капитан Принс. Много съжалявам за загубите ви.
Искам да знаете, че вашите хора изпълниха блестящо дълга си към родината.
- Благодаря, сър. - Господа.
- Е, как се чувстваш? - Добре.
Гордея се с теб.
Благодаря, сър.
Никога досега в нашата история такава голяма група мъже
не са направили толкова много и са се оплакали толкова малко.
Много отказваха да повярват, че страната им ги е изоставила.
Че ги е оставила да умрат в чужда страна.
Някои казват, че това нямало значение за изхода на войната,
но за мен, да ги спася, беше да подредя правилно нещата.
Вярно е. Бяха изоставени.
Но никога забравени.
На 30-ти януари 1945, след почти три години в пленничество,
511 военнопленници бяха спасени от затворническия лагер в Кабанатуан.
По време на атаката бяха убити двама войници.
Филипинските партизани дадоха 21 жертви.
Един военнопленник умря, след като беше освободен от лагера.
Подполковник Хенри Мюси беше награден с медал за храброст.
Капитан Робърт Принс беше награден със същата награда.
Президентът Труман награди Маргарет Утински с Медала на Свободата
за "невероятен героизъм и твърдост".
Атаката на Кабанатуан остана най-успешната спасителна мисия
в историята на американската войска.
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2005